ימית סול
שחקנית ודוגמנית, 28, גרה בתל אביב
3 עצמות שבורות ברגל וארבע סדוקות. זה מה שקורה כשנופלת עלייך טלוויזיה.
2 חודשים דידיתי על קביים בעקבות זה, וצברתי שעות צפייה שיספיקו לחיים שלמים. היום אפשר למצוא ברזומה שלי:
2 עונות של "האחים והאחיות",
4 עונות של "האנטומיה של גריי", ודי מביך לומר:
1 עונה של "בוורלי הילס 90210 הדור החדש". אחרי זה הבנתי עד כמה מצבי ירוד.
"אני מה זה מרוצה מהתליון הזה, אנשים כל הזמן מסתכלים עליו"
(צילום: אלכס ליפקין)
16.5 זה הגיל שבו נכנסתי לעולם הדוגמנות, וזמן די קצר אחר כך התחלתי לשחק. אבל מכיוון שהחינניות שלי לא תישאר לנצח, החלטתי שצריך ללכת ללמוד מקצוע.
6 שנים ביליתי באקדמיה.
2 תארים בפסיכולוגיה יצאו לי מזה.
4 שנות התמחות מהיום, וגם אני אוכל לגבות הרבה כסף ולהנהן.
416 שעות טיפול פסיכולוגי עברתי, והדרך עוד ארוכה. לפני שהולכים לעסוק בפסיכולוגיה, אני חושבת שצריך קודם כל לטפל בעצמך.
8 חברות טובות יש לי.
4 מהן פסיכולוגיות. החברות הן מעגל התמיכה הקרוב ביותר שלי, ולפעמים אנחנו מרחמות על גברים שאין להם איך לשתף את החברים שלהם במה שעובר עליהם.
4 שנים עבדתי במחלקה הסגורה של הנוער בגהה. זאת אחת מהתקופות המעצבות ביותר שעברתי. למרות כל התוויות, דווקא שם פגשתי אנשים בנקודות הכי אמיצות של החיים שלהם.
5 שנים הייתי נשואה ואז התגרשתי. עד היום מזעזע אותי שאישה צריכה לשים כיסוי על הראש ולבקש את החופש שלה מבעלה.
99 שקל בחודש אני משלמת על מנוי לעיתון, ולא קוראת אפילו מילה אחת. הסיבה האמיתית היא שאני מכורה לתשחצים. דקל בנו, תעשה לי ילד!
4 עונות שיחקתי בתוכנית הילדים "הפיג'מות", ובשתיים האחרונות הצטרפתי גם לצוות התסריטאים. כתבתי חמישה פרקים.
1 כוס של יין - או וודקה, או בירה - ומוזיקה בפול ווליום. זה מה שאני צריכה כדי לכתוב. כנראה שיש לי הפרעת קשב הפוכה. אני יכולה להתרכז רק כשיש רעש.
1 מהפרקים שכתבתי ב"הפיג'מות" היה על הבורות המוחלטת שלי בכל מה שקשור לספורט. מאז שאני בזוגיות זה הסתדר, כי:
2 פעמים בשבוע אני הולכת לישון עם רון קופמן וכל החבר'ה של "יציע העיתונות". ככה גם גיליתי ש:
14 יום בשנה, מקסימום, נמשכת הפגרה של הכדורגל. בשאר הזמן יש משחקים: אם לא מונדיאל אז ליגת האלופות, או ליגה אנגלית, או ספרדית, או רוסית. למעשה אין באמת זמן בלי כדורגל, חוץ מהשבוע שאחרי המונדיאל כשכולם מקטרים שנהיה משעמם.
60% מהאנשים שפוגשים אותי מתאכזבים כי אני לא באמת נראית כמו בתמונות שבעיתונים. לעומת זאת,
90% מהאנשים שלומדים להכיר אותי מופתעים לגלות שאני נחמדה וחכמה. מה הם חשבו שאני, כלבה וסתומה?
4 דירות עברתי בשלוש השנים האחרונות: אחת עזבתי בגלל הגירושים מבעלי לשעבר, את השנייה בעקבות זוגיות שהיתה, אחריה עברתי לגור לבד, ולאחרונה עברתי לגור עם החבר שלי.
1,000 סטיקרים עם הכיתוב "ימית סול בשבילי את הכל" הדפיס חבר שהכרתי בגיל 17 ופיזר אותם בכל רחבי העיר. עד היום יש לי ערמה בבית.
12 פעמים נתקעתי עם האוטו בגלל ששכחתי למלא דלק. אני מאוד אוהבת לנהוג, אבל לא מצליחה להפנים את העניין הזה שכשנדלקת הנורה האדומה צריך לתדלק.
1 לשנה אני נוסעת לפסטיבל הקולנוע בירושלים, מלא פעמים יוצא לי לראות סרטים איכותיים בקולנוע לב, אבל משום מה, עם החבר שלי אני רואה רק סרטים מצוירים. אגב, אני מאוד ממליצה על "צעצוע של סיפור 3".
קרדיטים
מחוך: ג'ק קובה; עליונית: שרון ברונשר; שרשרות: פאולה ביאנקו; סטיילינג: יולי סגרדה; איפור: ערן פאל; שיער: איציק סבג, ערן פאל; ע' צלם: סם יצחקוב; טי־שרט: ברבי דול; תחתונים: מצדה כיכר המדינה; צמידים: מצדה כיכר המדינה וקרני אקססוריז
![](/images/letter.png)
![](/images/arrow.jpg)
![צילום: ענת מוסברג](https://images1.ynet.co.il/PicServer2/02022009/2077949/7_a.jpg)