הליגה הלאומית מתקרבת בצעדי ענק לתום העונה הסדירה, כאשר השבוע התקיים המחזור ה-28. למרות מחזור רב בתוצאות תיקו, שתי המרוויחות העיקריות היו בני ריינה, שגברה על עירוני רמת השרון וביססה את עצמה במקום המוביל לעלייה בתום העונה, והפועל עפולה, שניצלה את מעידותיה של יריבותיה לתחתית, בזכות ניצחון על הפועל רעננה.
הקבוצה של שחר ויזינגר, שרושם שישה ניצחונות בתשעה משחקים, עברה מתיחת פנים בחלון ההעברות של ינואר, כאשר השם הבולט שהצטרף הוא רומן הבראן הצרפתי. הקבוצה מבירת העמק הצליחה להנחית את השחקן בן ה-27, שבקדנציה הקודמת שלו בישראל היה שחקן מוביל במ.ס אשדוד, ומאז הגיע הוא סופר כבר שני שערי ליגה, כאשר השבוע הוא כבש ואף היה מעורב בשער השני של קבוצתו.
אז נכון, מהקדנציה הראשונה שלו בישראל לא מעט זוכרים בעיקר את תאונת הדרכים שעבר ורכבו שהתהפך, אך גם בעפולה מדברים על אדם שהשתנה, שהפך להיות מקצוען. מי שלחצו לצרפו היו המנהל המקצועי יובל שאוואט, אשר הגדיר אותו “טוני וואקמה של הליגה הלאומית”, ומאור בורג, האחראי מטעם מכבי חיפה שהצליח לשכנע את השחקן להגיע.
בראיון מיוחד למדור "לאומית במוקד", מספר הבראן על התדמית שנוצרה לו, העלייה לבוגרים במדי פאריס סן ז'רמן הגדולה, החלום הגדול שנותר לו והחתימה בעפולה, בה מצא בית חם.
"כשעזבתי את אשדוד לפני ארבע שנים, אמרתי לסוכן שלי כל הזמן שארצה לחזור לישראל”, סיפר רומן הבראן. “אני אוהב את האווירה בישראל, את התרבות וכל דבר בעצם. אמרתי לו לא מעט פעמים שאני רוצה לחזור. לפני שחתמתי פה, בעפולה הראו לי את החזון של המועדון וחשבתי שזה יהיה טוב עבורי לחתום שם. זו קבוצה צעירה, מועדון טוב. דיברו איתי ואמרו לי שרוצים אותי. מבחינתי, רק רציתי לחזור לשחק בישראל".
לא מעט הופתעו שהסכמת לשחק בליגה השנייה.
"הרבה אנשים אמרו לי את זה. אבל אין לי בעיה לשחק בליגה השנייה. אני בסה"כ רוצה להחזיר למועדון על האמון שהוא נתן בי. לתת את הכי טוב שלי על המגרש. אם זה בליגה הראשונה או השנייה? אני רק רוצה לשחק וליהנות ובעתיד נראה. כרגע טוב לי מאוד בעפולה".
כמה זה קשה מנטלית לשחק בליגה הלאומית?
"עבורי, אני בא לשחק. אני לא מרגיש שאני איזה סופרסטאר או שחקן יותר טוב מאחרים. מבחינתי כולנו באותה הרמה. אתה יודע, בסופו של דבר יש גם כמה מועדונים טובים בליגה הלאומית כמו בני יהודה ורעננה שהכרתי גם מהתקופה שלי באשדוד. אני רואה שחקנים בבני יהודה, ששיחקו איתי באשדוד. אז מבחינתי הרמה בליגה הלאומית היא לא רעה והרי כבר שיחקתי בכמה ליגות. אני לא אומר את זה סתם. ברור שיש הבדל מסוים לעומת ליגת העל, אני לא אשקר. אם זו החשיפה, התקשורת, האוהדים. אבל אם תיקח את הרמה מבחינת הכדורגל, יש הבדל אבל לא גדול".
הליך החתימה לא היה פשוט, עזבת קבוצה שרק חתמת במדיה.
"כשסיימתי את החוזה שלי בקבוצתי הקודמת, סודובה (מהליגה הליטאית, ת.ח), הצטרפתי לקבוצה מבחריין. לא הרגשתי שם כ"כ טוב מבחינת החיים שלי. שיחקתי שם משחק אחד וכבר לאחריו אמרתי לסוכן שלי שאני לא מרגיש שבאמת רוצים אותי שם. בטח לא כמו שרוצים אותי בישראל או אוהבים אותי בישראל".
איך אתה מסביר שיש לא מעט שחקנים צרפתים שאוהבים לשחק בישראל?
"אולי אנחנו פשוט מרגישים פה בבית. כשאתה מגיע לפה, אתה רואה המון צרפתים והאנשים פה פשוטים. תמיד מחייכים, צוחקים ונותנים לך הרגשה טובה. כשהגעתי לפה, הרגשתי בבית, שאני לא צריך להתרגל למדינה חדשה. זו כמו משפחה. מבחינת הכדורגל, הרמה פה טובה. האוהדים בישראל אוהבים כדורגל, כמו האוהדים בצרפת. ישראל היא מדינת כדורגל. נכון שאוהבים פה גם כדורסל, אבל הכדורגל במקום הראשון. אנחנו כצרפתים אוהבים לשחק מול הרבה אוהדים".
הגעת לקבוצה שנמצאת במצב לא פשוט. איך אתה רואה את הסיטואציה?
"עכשיו המצב הוא טוב מאוד. אנחנו קבוצה צעירה עם המון שחקנים שמושאלים ממכבי חיפה, אבל אני רואה עכשיו שהצעירים מתאקלמים יותר, מבינים יותר ומראים את זה במגרש. אנחנו מדורגים במקום ה-11 בטבלה ואם נמשיך במנטליות זהה ובדרך הזאת, נישאר בליגה. אנחנו עוד יכולים גם להעפיל לפלייאוף העליון".
אולי גם אתה תחזור עם המושאלים למכבי חיפה.
”זה יכול להיות חלום עבורי (צוחק)".
מה הלאה? אתה לא תרצה לשחק בליגה השנייה בשנה הבאה אני מניח.
"אני רוצה להישאר בישראל זה בטוח. דיברתי עם החברה שלי, שעובדת כאן בישראל בחברה צרפתית. אני לא יודע אם זה יהיה בעפולה או בליגה הראשונה, אבל אני רוצה לשחק פה. אולי אקבל אזרחות (צוחק)".
הקריירה של הבראן לא הלכה למקומות אליהם כיוון. כילד שגדל באקדמיה של פאריס סן ז'רמן, הוא החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת, אך במרוצת השנים, לא זכה להזדמנות אמיתית, ולראייה אין לו הופעת בוגרים רשמית. למעשה, קשה למצוא קבוצה בה השחקן הצליח להישאר למעלה מעונה אחת וכעת הוא מגולל את סיפור הקריירה שלו.
"מה קרה לי בדרך? אני יכול להסביר לך. הגעתי מהאקדמיה של פאריס סן ז'רמן וחתמתי איתם את החוזה המקצועני הראשון שלי בקריירה. אבל באותה התקופה, להגיע מהאקדמיה לבוגרים של פאריס ולשחק שם, זה היה מאוד קשה. היום יש שחקנים כמו צ'אבי סימונס ועוד כמה שמשחקים עם הקבוצה הראשונה של פאריס. אבל באותה התקופה היה לה את לוקאס מורה, זלאטן איברהימוביץ’, מרקו וראטי ועוד. הנשיא רצה לזכות בליגת האלופות. הבנתי אותו כי הוא רצה לזכות, אבל מנגד לא היה לו זמן עבורנו הצעירים".
הבראן הרחיב: "היום אתה רואה שלוקחים יותר ברצינות את השחקנים מהאקדמיה ומבינים שיש שם שחקנים טובים. פעם זו הייתה ממש משימה עבור הצעירים מהאקדמיה לשחק בקבוצה הבוגרת. אני מודה לאלוהים שחתמתי שם כי בסופו של דבר זה המועדון שלי, גדלתי שם".
מה לא עבד שם?
"לאחר שחתמתי על החוזה הראשון, יצאתי מיד להשאלה בסושו בליגה השנייה. שיחקתי הרבה משחקים וזומנתי לנבחרת הצעירה ביחד עם שחקנים כמו תומא למאר, פרנסל קימפמבה ועוד. בסוף עונת ההשאלה שלי בסושו, שיחקנו בטורניר ידידותי בטולון עם המון שחקנים טובים. זה טורניר ששיחקו בו בעבר שחקנים טובים כמו כריסטיאנו רונאלדו, ג'יבריל סיסה ורובר פירס. הבקעתי את השער הכי יפה בטורניר ואני זוכר שזכיתי בתואר על השער הזה".
והטורניר הזה עדיין לא סידר לך מקפצה לקריירה.
"המון קבוצות התעניינו בי כמו ויאריאל, נאנט, ראן ועוד. בפאריס אמרו לי לחתום על חוזה לעונה נוספת והבהרתי שאין לי בעיה ושאני רוצה להישאר. אני זוכר אפילו שדיברתי עם המאמן לורן בלאן. הוא אמר לי שהוא שמח שאני נשאר ושהוא שמח מהגישה שלי. שהמועדון רוצה להשאיל אותי לעונה נוספת כדי שאצבור יותר ביטחון ואולי בעונה הבאה אחזור לקבוצה הראשונה. שאם אשחק טוב, הוא רוצה אותי בעונה הבאה".
ומה קרה אחרי זה?
"כמו שאמרתי, שוב נשלחתי להשאלה כמובן, אבל הייתי קצת מאוכזב. כי הרבה קבוצות מהליגה הראשונה כפי שציינתי (נאנט וראן) רצו להשאיל אותי אבל בפאריס רצו שאלך לשחק בליגה השנייה, שם יש מועדונים טובים, אבל כשאתה רואה חברים שלך לנבחרת כמו קימפמבה שהוא חבר טוב שלי שהשתלב בקבוצה הראשונה, או תומא למאר שעבר למונאקו, אתה גם רוצה לשחק בליגה הראשונה. לא הבנתי למה שלחו אותי לליגה השנייה. אתה צעיר ורוצה לשחק בליגה הראשונה, בטח אחרי הטורניר הטוב שעשית. הרגשתי שאני צריך לשחק בליגה הראשונה. בסופו של דבר התרצתי".
אני מבין שלא בדיוק הלך לך בליגה השנייה.
"לא שיחקתי כמו שרציתי. בטח לא מבחינת הדקות. שיחקתי בלבאל שזה לא מועדון גדול כמו סושו. הייתי בסגל, אבל לא פתחתי בהרכב והייתי על הספסל כמעט בכל העונה. כאשר אתה לא משחק עונה שלמה כמעט, גם בפאריס ישכחו אותך. חזרתי לשם, התאמנתי עם הקבוצה הראשונה אבל שיחקתי עם קבוצת הבת עם כמה שחקנים טובים והיינו הקבוצה הכי טובה בליגה שלנו, שהיא הליגה הרביעית".
ואז הושאלת שוב, הפעם לבולון.
"כן, הייתי עוד עם חוזה בפאריס ושוב הושאלתי. לאחר מכן, ניימאר ואמבפה באו לפאריס והבנתי שכבר לא אוכל להשתלב יותר. דיברתי עם המועדון. אמרו לי שהם שמחו על כל מה שעשיתי במועדון, מגיל תשע שהגעתי אליו, כי עברתי שם הכול. ישבנו והבנו שזה הזמן להגיד להתראות. שאני צריך לפרוש כנפיים ולדאוג לעצמי".
התחנה הבאה הייתה אנטוורפן.
"הרגשתי שם לא רע. זו הליגה הראשונה בבלגיה, אבל לא שיחקתי הרבה. הייתי טוב באימונים ואמרתי למאמן שייתן לי צ'אנס במשחקים ואוכיח לו שאני טוב. בסופו של דבר, בתום העונה, הגיעו שחקנים חדשים והמועדון הפך את פניו ואני זה שעזבתי. הייתי כבר עייף מכל הקבוצות שהחלפתי ורק רציתי לחזור ליהנות מכדורגל".
כשרצה לחזור ליהנות מכדורגל, הגיעה ההצעה ממ.ס אשדוד ויובל נעים. עד היום, הבראן זוכר לטובה את המועדון מעיר הנמל וכששוחחנו על הקבוצה היום, הוא ביקש למסור ד"ש לג'קי בן זקן ולשאר חברי ההנהלה. באשדוד, הוא אמנם הראה לא מעט כשרון, אבל העונה שלו הסתכמה בשני שערי ליגה בלבד ובתאונה שזכורה לכולם. לאחר שהצליח לעזור לקבוצה לשרוד בליגה, הוא עזב.
"כאן הסיפור שלי עם ישראל מתחיל”, הוא מספר. “כשהגעתי לאשדוד, הכול היה טוב. הרגשתי טוב מאוד אבל כנראה שזו הייתה אשמתי שפחות הצלחתי. הייתי אולי יותר מדי עצלן על המגרש, ישנתי. הבקעתי גול במשחק וחשבתי שזה מספיק, אבל בכדורגל זה לא עובד ככה. תשמע, אם אתה מסתכל על אותה העונה, אז היו לנו שחקנים טובים כמו דן ביטון ודין דוד, פשוט היינו צעירים. אני בן 24, דן בן 23, דין היה צעיר יותר. היה לנו הרבה פוטנציאל בקבוצה, זו אולי הייתה הקבוצה עם הכי הרבה פוטנציאל באותה התקופה. תסתכל איפה כל אחד משחק: דן במכבי ת"א, דין במכבי חיפה והוא מתמודד חזק על מלך השערים בליגה. אבל היה לנו חוסר יציבות בקבוצה ונאבקנו על ההישארות כי לא הצלחנו לשמור על יציבות. הצלחנו לשרוד בסופו של דבר".
במה שונה רומן של היום לזה של פעם?
"אני לא אותו הבן אדם והשחקן. צברתי עוד ניסיון בארבע השנים הללו והיום אני בוגר. אני יודע מה אני צריך לעשות לפני ובמהלך משחקים. אני עובד בחדר הכושר, אני אוכל בצורה נכונה, אני יושן טוב. אני גר עם חברה שלי וזו סיטואציה אחרת".
וזה מוביל אותי לעוד בעיה, התאונה שעברת... זה מה שזוכרים ממך בישראל.
"זה מדהים שנשארתי בחיים אחרי התאונה הזאת. אלוהים שמר עליי. כשאתה צעיר, אתה לפעמים עושה שטויות. זו הייתה תאונה גדולה. באותו הלילה, הלכתי לכמה חברים בתל אביב וחזרתי מאוחר. עשיתי שטות באותו הלילה, אבל אני יכול להגיד לך שחזרתי לישראל גם כדי להוכיח לאנשים פה שזה שייך לעבר. חזרתי להראות שיש פה בן אדם אחר, ‘רומן הבראן חדש’”.
"היום אני בן אדם מאושר, אני במועדון שאוהב אותי. אני רוצה לדבר על המגרש ולא מחוצה לו. אני מבין למה אנשים נזכרים בתאונה הזאת. אבל כל בן אדם צעיר עושה שטויות ולפעמים אתה צריך לעשות את זה כדי להפוך לבן אדם טוב יותר בעתיד. היום אני לא עושה דברים כאלה. אני לא יכול להגיד לך שהתאונה הזאת לא עוברת לי בראש, אבל היום אני רוצה שיסתכלו על הבישולים והשערים שלי ולא על הדברים מחוץ למגרש".
אילו חלומות נותרו לך עוד בקריירה?
"אני רוצה להראות לכולם שאני שחקן טוב. אני רוצה לשלוט בליגה. לשחק בקבוצה גדולה בליגה הראשונה בישראל: מכבי ת"א, מכבי חיפה, ב"ש, בית"ר או הפועל ת"א. אני יודע שיש לי את היכולת לשחק שם, אבל אני צריך להראות את זה במגרש. אם אתה שואל אותי על החלום הכי גדול שלי, החלום שעליו אני חולם כשאני הולך לישון? לשחק עם אמבפה וניימאר בפריז סן ז'רמן, לסגור מעגל ולחזור למועדון בו גדלתי והתחלתי את דרכי".
הטעות ההזויה של השוער עלתה לקבוצה ביוקר