בצילום: יהונתן (32), עידן (28) והכלבה אולי
הבית? יהונתן: "היינו לקראת מעבר לבית בשכירות בקיבוץ עמיר ובינתיים חזרנו להורים בקריית־שמונה. הכל נתקע כי אי־אפשר לבצע את ההעברה בתקופה הזו. הרעיון היה להתקבל לחברות בקיבוץ ולבנות שם בית. זה מאוד קרוב לקריית־שמונה ולמדתי שם בתיכון. יש שם קהילה צעירה ומתפתחת ושם אנחנו רוצים להיות".
קריית־שמונה? עידן: "אני מאופקים ויהונתן מקריית־שמונה. הייתי בצפון אצל קרובת משפחה, התאהבתי באזור ונשארתי. אחרי כמה שנים הכרתי את יהונתן. זה היה בעסק שלו, באתי לקחת הצעת מחיר לרהיטים".
פינוי? יהונתן: "אנחנו במלון כבר 4 שבועות. פינו אותנו אחרי שבועיים מתחילת המלחמה אז אנחנו בסבסוד מלא. האמת ששבוע אחרי שהמלחמה התחילה יצאנו עצמאית מהאזור ושכרנו דירה ואז הגענו לתל־אביב למלון. אנחנו על הים והנוף מדהים אבל זה חדר קטן. לא מתלוננים. זה לא מובן מאליו. לפי מה שמדברים אנחנו אמורים להישאר פה במלון עד פסח. לא פשוט בכלל". עידן: "לי מאוד קשה פה. חסר לי המטבח שלי ואני לא יכולה לבשל ולא יכולה להכין כלום". יהונתן: "היא רגילה לחיות את המטבח ואפילו עשתה מזה עסק קטן".
מטבח? עידן: "אני עושה ג'חנונים ומוכרת אותם קפואים ועם כל מה שמסביב. זה התחיל במטבח הפרטי וקנינו עוד ציוד ובגלל זה רצינו לעבור לדירה יותר גדולה. זה התחיל לפני פחות משנה וזה הלך טוב. אתה מכניס לתנור ויש לך ג'חנון לשבת. למי שקונה זה מאוד קל אבל לי זו עבודה קשה כי אני מכינה כל אחד ביד, אבל אני אוהבת את זה. לפני זה הייתי בתחום המכירות אבל החלטתי שאני צריכה לעשות משהו שאני אוהבת. ואני אוהבת את המטבח. כשהגענו לפה למלון הבנתי שאני לא יכולה להישאר בלי לעשות כלום אז מצאתי בינתיים עבודה אחרת במכירות בבזק. כרגע אני בקורס אבל אחר כך אמשיך לעבוד מהמלון. זה מדהים שהם מאפשרים ומבינים את הסיטואציה, וכשנחזור לצפון אני אוכל לעבוד מהבית. אבל בינתיים יש אי־ודאות גדולה. אני לא יודעת מתי ולאן נחזור". יהונתן: "אנחנו מכריחים את עצמנו לחזור למעין שגרה. היא מצאה עבודה וגם אני חוזר לעבוד על המחשב".
מה אתה עושה? יהונתן: "יש לנו עסק לרהיטים בקריית־שמונה כבר 43 שנה - אשריאן רהיטים. אני דור שלישי בעסק. זה עסק מיוחד - קודם כל זו חנות גדולה אבל גם חברה יצרנית. יש דברים שאנחנו מפתחים או אנשים שבאים עם רעיון ורוצים להתאים את זה לצרכים שלהם ואנחנו מפתחים את הרהיט יחד איתם. אנחנו עובדים עם כמה מפעלים בארץ ובחו"ל".
גדלת בעסק? יהונתן: "לגמרי. אבל בכלל לא היה לי ברור שזה מה שאני אעשה. בגיל 16 לאבא היה אירוע מוחי ולא היה מי שיישאר בחנות ומאז אני שם. כל השנים לפני הצבא התעסקתי במחשבים, מדעי המחשב. הייתי בונה לאנשים אתרים. היה לי ברור שאמשיך בכיוון הזה וכנראה שהצלחתי מתישהו לראות איך הכל משתלב. פתאום קלטתי שיש לי אהבה לריהוט. זה חיידק שאם אתה נדבק בו קשה לך לצאת מזה. אני אוהב לשרטט את הרעיונות של האנשים ולראות את התוצאה הסופית, זה סיפוק אדיר. אני אוהב את היצירה. תנסה רגע להבין את המורכבות. בן אדם רוצה ארון ויש לו כל מיני רעיונות איך הוא רוצה את זה. אבל יש הרבה ידיים בדרך שכל אחד עושה משהו ואני אחראי לתרגם את הרעיונות האלה לשפה שכולם יבינו. זו שפה שלמה של המון פעולות שקורות מאחורי הקלעים עד שהמוצר השלם מגיע אליך הביתה והלקוח יהיה מרוצה. בשלב מסוים גם הקמתי לעסק אתר ואנחנו מוכרים ברשת עוד מהתקופה שאנשים לא חלמו שאפשר למכור רהיטים אונליין".
אונליין? יהונתן: "זה קיבל את הבום שלו בקורונה כשפתאום אנשים התחילו לקנות הכל באינטרנט. ועכשיו זה מה שמחזיק אותנו כשקריית־שמונה פונתה והחנות הפיזית סגורה. אנחנו גם משתתפים עכשיו בשופינג איי אל של גוגל, אז זה עוזר לשמור את הראש מעל למים. זו התקופה שבה אנחנו עושים את המבצעים ובשנים קודמות זה הביא הרבה טראפיק. השנה קצת פחות. אנחנו לא יודעים כמה זמן זה ייקח אז יש חששות כלכליים, אבל אנחנו עסק חזק. נעבור את זה".
מצב כלכלי? יהונתן: "אנחנו מחושבים ואנחנו בסדר. הצטמצמנו קצת בתקופה הזו ואנחנו דואגים לא להוציא יותר מדי עכשיו".
סדר יום? עידן: "מתחילים בבוקר באיזה טיול עם אולי, אוכלים יחד ארוחת בוקר ואז אני נוסעת לעבודה ויהונתן עובד מהחדר". יהונתן: "גם התחלנו קצת יותר בשבוע האחרון לנצל את זה שאנחנו בתל־אביב. מסתובבים יותר ואפילו יצאנו למסעדה טובה". עידן: "הכל טוב ויפה אבל אני אוהבת את הצפון שלי, שהכל ירוק ושקט ושומעים את הנחל זורם". יהונתן: "אני מתייחס לזה כאל רילוקיישן לתקופה".
הבילוי שלכם? עידן: "בנחל. אנחנו אוהבים לטייל ואוהבים את הטבע באזור שלנו. ולפעמים אנחנו הולכים לשתות יין. יש כמה מקומות בסביבה". יהונתן: "בעמיר לקחו את המבנים הישנים וסידרו אותם ופתחו שם כמה מקומות מקסימים". עידן: "אם אנחנו רוצים לאכול טוב אני מביאה בשר, מזמינים חברים ועושים ארוחה שווה בבית".