בצילום: דור (27), אלינוי (34)
הדירה? דירה שכורה 3 חדרים בשכונת קריית שלום בדרום תל־אביב. משלמים 6,200 שקל. דור: "אנחנו מצטלמים בוויוורק, מפה אנחנו עובדים, כי באחד מימי הגשם האחרונים באמצע הלילה התחיל לטפטף עלינו מים ובשלב מסוים קרסה התקרה. הוצאנו את המיטה לסלון ולא נכנסנו לחדר מאז".
איך הכרתם? דור: "לי יש עסק שאנחנו מפיקים סרטונים שיווקיים לעסקים וקצת לפני הקורונה צילמנו כנסים ואירועים עסקיים. היה לי לקוח שהעביר הרצאה והגענו לצלם ואלינוי הגיעה כמשתתפת לאירוע". אלינוי: "ידעתי שהמרצה הוא בן אדם שלא סומך על אנשים. אמרתי לעצמי שאם הוא סומך על דור, אז כנראה יש בו משהו וקבענו להיפגש. ממש לאחרונה התארסנו".
חתונה? אלינוי: "שבוע אחרי שהכרנו אמרתי לו: 'אני בת 30, אני רוצה להתחתן ולגור יחד', אז הוא אמר לי שיהיה לך בהצלחה ונפרדנו. לשמחתי היו כמה חברות שאמרו לי 'גם ככה כולם מתגרשים, אם כיף לך איתו אל תהיי כבדה'. אז חזרנו באותו ערב. לפני כמה חודשים הייתי בלונדון עם אמא שלי ופתאום הוא הגיע, ולקח אותי בערב לראות גרפיטי ופתאום אני רואה במנהרה ציור גדול של שנינו עם הצעת נישואים. היה שם קהל ומלא אנשים. הוא ידע שאני מאוד אוהבת גרפיטי". דור: "אני רק דאגתי שאומן גרפיטי יצייר, אבל אנשים שראו את זה הבינו שהולך להיות משהו ופשוט חיכו".
גרפיטי? אלינוי: "אנחנו עושים גרפיטי ויש לנו גם חברה בשם גרפיטיול שעושה סיורי גרפיטי בתל־אביב. זה התחיל לפני 11 שנה מרעיון של אח שלי וזה הדליק אותי ממש. הבנתי שאפשר להשפיע ככה על אנשים ולהביע את עצמך. אבל גם שחייבים להביא אנשים לראות את זה. במשך 3 שנים נאבקתי להביא אנשים והיינו בהפסדים גדולים ואח שלי עזב. עבדתי בעוד עבודה כדי לממן את העובדים שלי שלא היתה להם עבודה אבל הבנתי שאו שאני זורקת לפח את השנים האלו או שאני עושה משהו".
משבר? אלינוי: "הצעתי לאנשים לבוא בחינם רק שיראו שיש פה עניין וניסיתי להסביר שיש אומנים שלוקחים סיכון ועושים את האומנות שלהם על הקירות, זה מרתק. לאט־לאט התחילו להגיע אנשים ומי שבא הביא עוד אנשים ותוך כמה חודשים זה גדל והייתי צריכה להתפטר מהעבודה השנייה שלי. אח שלי היה זה שהיה יוצא בלילות לצייר גרפיטי ואני התעסקתי עם הסיורים אבל כשנשארתי בלעדיו החלטתי שאני גם רוצה, אבל בלילה הראשון שיצאתי לעשות גרפיטי נתפסתי וביליתי לילה במעצר. כתבתי אז 'היקום מריע למעשים', זה משפט שאני ממש מאמינה בו. באותו רגע הבנתי שיותר גרוע מזה לא יכול להיות".
הצלחה? אלינוי: "העסק תפס ואז היה עוד משבר בקורונה כשהכל נסגר. דור הצטרף לעזור לי ולא נתן לי ליפול ובאמת אנשים התחילו לחפש פעילות באוויר הפתוח אז הצענו להם סיורי גרפיטי. לפני המלחמה כבר היו לנו 2 סטודיואים שבהם היינו עושים סדנאות וכ־20 עובדים. הייתה לנו מנהלת לעסק, עובדים במשרד, מדריכים ואנחנו היינו רק הבעלים, עברו אצלנו אלפי אנשים בחודש. אבל כשהתחילה המלחמה הכל התבטל. עבדנו במשרה מלאה בלבטל את הפעילויות".
מלחמה? דור: "לא ידענו כמה זמן המלחמה תיקח ולא רצינו לסגור אז התחלנו להוציא סיורים בחינם למפונים. תוך כדי גם יצאנו לעשות גרפיטי שיביא קצת תקווה לרחובות. בחרנו גיבורים מהמלחמה ומהמסיבה וציירנו. זה התחיל עם רחל מאופקים וזה נגע באנשים שרצו להזדהות עם הדמויות האלה. זה לא היה מתוכנן אבל יצר באז מאוד גדול ובאופן טבעי נוצר סיור חדש שעבר בין עבודות על המלחמה. אנשים ממש ביקשו את זה". אלינוי: "זה דרש אומץ להציע את זה בכלל לאנשים. גרפיטי זה בדרך כלל מאוד חתרני וכואב ואנשים אהבו את האופטימיות והתקווה אבל אני מרגישה שבימים האלה כבר מוכנים לקבל מסרים כואבים יותר".
מצב כלכלי? דור: "היו כמה חודשים קשים. היו המון התחייבויות. התחלנו כל חודש עם הוצאות של 120 אלף שקל בלי הכנסות. הצטמצמנו בעובדים". אלינוי: "חייבים להיות דינאמיים, כמו אקורדיון - להתרחב ולהצטמצם במהירות בהתאם למצב. לפני המלחמה היינו 'הבעלים' והייתה מכונה שעבדה גם בלעדינו. עכשיו ירדנו חזרה לשטח ואני מרגישה שאנחנו מתנהלים הרבה יותר טוב. ואנחנו תמיד שואלים את עצמנו מה הדבר הטוב שאפשר להוציא מכל סיטואציה".
אישורים? דור: "זה לא ברור מה קורה עם עיריית תל־אביב. מצד אחד הם מוציאים סיורים משל עצמם ולוקחים אנשים לראות את הגרפיטי ברחובות העיר ומצד שני הפקחים נותנים דוחות".
הבילוי שלכם? דור: "קולנוע. אנחנו אוהבים סרטים. התחלנו ממש לאחרונה לרקוד יחד בצ'אטה. זה ריקוד קובני זוגי, המתחרה של הסלסה. זה ממש כיף". אלינוי: "אנחנו אוהבים ללמוד יחד. לוקחים קורסים עסקיים אונליין".