אופרת סבון לבנים
העונה הרביעית של "נמלטים" היא לא מה שציפיתם. הקצב מסחרר מדי, הדמויות מוקצנות והעלילה חדלה להיות הגיונית. מירב קריסטל כבר לא נופלת בקסמו של מייקל סקופילד
בעונה הרביעית שלה, "נמלטים" קיבלה עליה את הדין. היא נידונה להירשם בספר דברי הימים של הטלוויזיה כסדרה קצת מטופשת. לעתים נדירות סדרה משלימה עם גורלה בלב כה קל.
כבר בעונה השנייה שלה, "נמלטים" התנתקה מהרעיון המקורי שהביא ליצירתה ושטה על רפסודה למחוזות מרוחקים ודי מוזרים. בעונה הרביעית, היא חותרת לאזורים זרים מכל הלב, כמעט בלי לתרץ תירוצים. כך לפחות עולה מצפייה בשני הפרקים הראשונים, ששודרו אתמול ב-yes ברצף, ממש כמו בארה"ב.
צוות העונה הרביעית. ילדותי יותר, מופרך יותר
"נמלטים" אולי הופכת עם השנים לילדותית יותר, אבל בהפגנת הילדותיות שלה הפעם, יש הרבה מן הבוגר. ברבעון האחרון של חייה, היא החליטה להניח לבניית המסכות שהיתה עסוקה בה בעונות הקודמות, ואמרה "אוקיי, מספיק. זה מה שאני, ואני לא מתביישת בזה. אל תיקחו אותי ברצינות. לא אכפת לי יותר. כל מה שאני רוצה זה שתהדקו את החגורות ותצאו לעוד נסיעה תזזיתית בחסותי".
בעונה הרביעית, הנמלטים לא נמלטים מכלא, אלא מהאופציה של כניסה נוספת לכלא. לשם כך עליהם לבצע פעולה הפוכה לזו שהם מורגלים בה: לפרוץ לבניין מאובטח. המטרה: להפיל את ה"חברה" שמנסה להפיל אותם בחזרה בכל מחיר, ובינתיים מפילה גופות כאילו היו טיפות גשם.
נקמו את דמי
מספר חודשים אחרי תום העונה הקודמת, הנמלטים מפוזרים ברחבי יבשת אמריקה. שניים מהם תרים אחר נקמה. ראשון הוא טי בג, שמבקש לנקום בסקופילד ועל כן הוא שם פעמיו לארה"ב ממקסיקו, ככל אדם לבן שמכבד את עצמו בחברה מקסיקנית צעירה. מסיעיו אל הגבול מרמים אותו, והוא נשאר לנדוד במדבר עם אחד מהם, שמבקש לאכול אותו מרוב רעב. בתגובה טי בג מיישם את הפתגם "מי שקם לאוכלך, הקדם לאוכלו".מילר בתפקיד סקופילד. הבובה כבר לא מתפקדת
מייקל סקופילד (וונטוורת' מילר הבובתי) הוא הנקמן השני. סקופילד, מבוקש מסוכן לדעת הרשויות, סוגר על גרטשן, וויסלר ומהוני בלוס אנג'לס. אבל בדיוק ברגע בו הוא עומד לנקום את דמה של שרה טנקרדי כרותת הראש (שרה וויין קאליס היעילה), על ידי פילוח מוחה של גרטשן בכדור אקדח, היא מבשרת לו ששרה חיה.
השבת מתים לחיים הוא טריק ידוע להצלת סדרה שאיכשהו עובר כאן בשלום יחסי, בעיקר בשל העובדה שלינקולן (דומיניק פרסל המסוקס) היה אמון על זיהויה, והוא לא הטיפוס שאפשר לסמוך עליו שיזהה את ראשה של שרה גם אם שמה יהיה כתוב לה בדם על המצח. אבל לינקולן הוא כן הטיפוס שאפשר לסמוך עליו שחודשים ספורים אחרי גאולתו מהכלא הפנמי "סונה" הוא יהרוג אדם, ויתגלגל ללוס אנג'לס כדי לשבת בכלא.
מייקל ולינק מקבלים מהממשל עסקת חנינה מורכבת: בתמורה למילוט נפשם מכלא נוסף, עליהם ליישם את כישורי הפריצה ששיכללו ולפרוץ לבניין של ה"חברה". יצטרפו אליהם באליק (ווייד ויליאמס טורד הנפש) וסוקרה (אמארי נולסקו המעולה).
מוות מוחי
הסימנים לכך ש"נמלטים" הפכה לסדרת אקשן לא הגיונית התרבו מאוד בעונה הרביעית, עד שהפכו מסימנים לסדרה עצמה. חבל רק שהיא נראית פחות כמו "נמלטים" ויותר כמו ספין אוף ל"נמלטים".מילר. הימלטות הפוכה
כבר שתי עונות שנדמה כי הסדרה מתה מוות מוחי. אבל בעונה הרביעית, אנשיה הפסיקו לאפר את הגופה ולחשוב שהם עובדים עלינו. הם מצהירים ש"נמלטים" ממשיכה לתפקד גם במצב צבירה של זומבי. לא נעים להודות, זה עובד, אולי כי הפרקים הראשונים נעים בהילוך מסחרר, ומסחרר זה נעים, אפילו כשמדובר בתנועת פאנטום.
סקופילד מקבל כבונוס הכרחי מפגש עם שרה וצלקות העינויים שלה. העיניים מצטעפות, הכינורות מנגנים, ולפתע זה מכה בך - "נמלטים" היא אופרת סבון של בנים. אח שנכנס לכלא כדי להושיע את אחיו, אהבה בלתי אפשרית בין כלוא לרופאה, אנסים שמתאהבים בהם וסיפור שהיה קפיצי, אבל נמתח כל כך עד שאיבד מהאלסטיות שלו ונתקע בשום מקום, רחוק מאוד מהמקום בו התחיל.
"נמלטים" הופכת ל"צוות לעניין", ל"גיבורים" (הודות להאקר שממציא מתקן פלאי שמעתיק מידע מטלפונים סלולריים), ל"24", ל"קוד דה וינצ'י" ולחתול. טוב, אולי לא לחתול, אבל תודו שזו אפשרות סבירה כשמדובר ב"נמלטים", והייתם יכולים להאמין גם לזה.
וגם אחרי קבלת כל פגמיה, נותר חשש אחד עיקרי: הרעה בטיב הדמויות. "נמלטים" זכתה בדמויות כמו טי בג, הרשע המוחלט, אבל גם הדמות האהובה המוחלטת, וכל המוחלטויות המתנגשות האלה יוצרות אנושיות מעניינת. אבל למרות זאת, לא נעמוד מנגד ונצפה כיצד גיבוריה הופכים בעקבותיה לחד מימדיים. זה יהיה הקש האחרון בסדרה של קשים שחרצו שברים ברוחנו, ולא נסבול זאת בשום אופן, כי אין עוול בכפנו, אלא שלט, שיודע להעביר ערוצים.
העונה הרביעית של "נמלטים", ד' ב-21:45, yes stars 2
![צילום: דנה קופל](https://images1.ynet.co.il/PicServer2/02012008/1409119/DANA-4_a.jpg)