בראשית ברא אלוהים את המחלוקת והפיוס
הפירוד ביננו הוא עובדה. כל מגזר מתגדר בעמדתו שלו, הסיפור המשותף והערכים המשותפים הולכים ומתמוססים, לשלב הזה יש סיבות התפתחויות טובות, הוא מאפשר לכל מגזר להעצים ולהעמיק את הערכים שלו. בסוף, חשוב שנפגוש את האחר ונלמד לקבלו
בסיומו של מעשה הבריאה בורא אלוהים את האדם, "נזר הבריאה". האדם הוא היצור התבוני, המורכב, ובעל הבחירה הגדול מכולם. ודווקא בשל כך הוא לא נברא במהלך קצר אחד.
<< הכול על העולם היהודי - בפייסבוק של ערוץ היהדות. היכנסו >>
הפרשנים עסקו הרבה בהבדלים שבין שני סיפורי הבריאה. בפרק א' נכתב: " וְיִבְרָא אֱלֹהִים אֵת הָאָדָם בְּצַלְמוֹ, בְּצַלָּם אֱלֹהִים בָּרָא אֶת אוֹתוֹ, זָכַר וּנְקֵבָה בָּרָא אוֹתָם ".בפרק ב' מופיע סיפור שונה: "וְיִפֹּל ה' אֱלֹהִים תַּרְדֵּמָה עַל הָאָדָם וייקח אַחַת מִצַּלְעוֹתָיו וּיבֶן אֵת האישה". בת זוגו של האדם הראשון נבנתה מתוך גופו שלו.
התלמוד הבבלי מסביר כי "אמר רבי שמואל בר נחמן, בשעה שברא הקב"ה את אדם הראשון, דו (שני) פרצופים בראו, וניסרו ועשאו גביים גב לכאן וגב לכאן". כלומר, האדם נברא בתהליך כפול. בתחילה כדמות של מעין-אנדרוגינוס בעל שני צדדים, איש ואשה כפי שמתואר בפרק א'.
מי שמביט בי מאחור לא יודע מי אני
בשלב הבא, אלוהים ניסר את הדמות והפריד אותה לשתי ישויות נפרדות. לאחר ה"ניסור" יכלו שני בני הזוג להסתובב איש אל זולתו ולהיפגש במפגש מחודש. אלוהים בורא את הזוג הראשון שלו בצורה משונה וחסרת תקדים. הם מחוברים אבל לא מודעים זה לזו ולא רואים זה את זו. המקובלים פיתחו מאד את הדימוי הזה ותיארו את הקשר הראשוני-בוסרי כ-"אחור באחור".
קשר של "אחור" הוא קשר חזק מאד, אבל הוא קשר דטרמיניסטי מוכרח. אין בו בחירה, או מודעות לקיומו של הזולת כישות נפרדת. רק הקשר המתקדם, "פנים בפנים", יאפשר לראות את הזולת כסובייקט , להביט לו בעיניים ולהכיר בצרכיו ורצונותיה.
שני סוגי הקשרים האלה הם דימוי אלגורי לא רק למערכת היחסים המורכבת שבין האיש והאישה, אלא לכל מערכת יחסים שהיא.
"אחור באחור" היא תצורה כואבת, מתסכלת ומסנדלת, היוצרת את החוויה שהתאורטיקן סארטר קרא לה "הזולת הוא הגיהנום שלי". אתה מחובר למישהו אחר כי ככה, כי אין ברירה, ולכוד בקונפליקט שיוצרים שני רצונות מנוגדים בגוף אחד. מערכת יחסים של 'אחור' מבוססת על שכבת הצרכים והאינטרסים של כל יישות. היא יכולה להתקיים בין איש לאשה, בין הורים לילדים, וגם במערכות גדולות יותר, בהן האינטרסים גסים וכוחניים יותר, כמו למשל בין המגזרים השונים באומה. טוב, זה ברור, האחור הוא המאפיין המרכזי של הפוליטיקה.
נעשה אדם: האבולוציה של הנשמההרב ישראל מאיר לאוהגוף החומרי נלקח מהאדמה, אבל הנשמה היא מתנת האל. בצלמנו – זה מקום האדמה. וכדמותנו – זה מקום האל. ביחד נוצר נזר הבריאהתחת אותה סירה וכל אחד בפינתו
החברה הישראלית מרגישה היטב את חווית "אחור באחור". אנחנו נאלצים לחיות יחד בגוף מדיני אחד. אבל הפנים של כל מגזר פונות לכיוון שונה כל שבט יודע שיש לו צד אחר עלום, השבט "ההוא", אבל הוא לא מכיר את הפנים שלו. כשאני בתוך השבט שלי, אני מרגישה שבן השבט האחר מדכא אותי ומאיים על החופש שלי, ואני אסירה שלו.
המתנחלים מרגישים שהשמאלנים מאיימים על הבית שלהם ביהודה ושומרון, ואולי גם על הגוף שלהם. חילוניים-שמאלנים מרגישים שהדתיים מאיימים על הערכים שלהם עד לרמה של פגיעה
בתחושת החירות האנושית הבסיסית. בחווית איום כזאת לא נותר לכל צד אלא לצייר את השני כדמון, כמקור כל הרע. להילחם בו ולשנוא אותו. בכל מערכת יחסים שכבת האינטרסים היא השכבה הבסיסית, כל אחד רוצה לפתח את התפיסות והרצונות שלו - ולמשוך לכיוונו.
"אחור באחור" הוא המצב הטבעי בעולם. במצב הבסיסי הזה הקבוצות דבוקות ומסונדלות, הן מוכנות למות עם החסרונות שלהן ובלבד שלא לפנות מקום לזולת מרוב פחד וחרדה שהוא ימחק לי את הזהות וידחוק אותי ממקומי. אבל לפעמים מגיע הזמן להתבגר ולמצות את תקופת ה"ניסור". לפעמים מגיע הזמן לבקש את פני הזולת בלי פחד ומורא.
להתאחד לפני שניכחד
הפירוד ביננו הוא עובדה קיימת. כל מגזר מתגדר בעמדתו שלו, הסיפור המשותף והערכים המשותפים הולכים ומתמוססים, ואנחנו הולכים ונפרדים. לשלב הזה יש סיבות התפתחויות טובות, הוא מאפשר לכל מגזר להעצים ולהעמיק את הערכים שלו, ולא להתמוסס לתוך בליל ערכי לא ברור. אבל בסוף מטרת העל שלנו היא לא להישאר מנותקים ומועצמים כשכל אחד קבור בעולמו הצר, אלא לפגוש את האחר, ויתרה מכך – להבין שאולי יש לו משהו שאין לי. אני מוכן להודות שאין לי, מוכן להודות שיש לו, ומוכן לקבל ממנו.
המשבר הפוליטי הנוכחי נראה בלתי פתיר. הימין לא מוכן לשבת עם השמאל והשמאל לא מוכן לשבת עם הימין, וכפי שהדבר נראה - פנינו לקראת מערכת בחירות שלישית. אולי כדאי ללמוד משהו מפרשת הבריאה של ספר בראשית. עמדה נפשית של "אחור באחור" מתחזקת חרדות, טינה, ושנאות ארוכות שנים. אבל יש אפשרות אחרת.
תפיסה של "פנים בפנים". היפתחות לאפשרות לקבל 'מהם' משהו שחסר לנו, מתוך בחירה. אפשרות למגזר אחד לראות את המגזר השני כלגיטימי, ערכי, למרות שיש ביניהם מחלוקות על מינונים והכרעות בהתנגשות בין ערכים. להנגיש לו את תפיסותי, ולפעמים אפילו לוותר. אולי אולי זה יוליד את האפשרות לגבש סיפור משותף חדש.
![](/images/letter.png)
![](/images/arrow.jpg)
![](https://images1.ynet.co.il/PicServer5/2019/06/21/9319133/931910701002860183103yes1130.jpg)