לאכוף את הקוף
התקרית בה כינה רון קופמן בשידור את חברי הכנסת "חלאות" ו"טינופת", העלתה שוב לפני השטח את הבעיה שהרדיו האזורי הפך לבמה פרוצה ואלימה. יותר מתמיד, הגיע הזמן לעצור את זה
סוף השבוע האחרון בישראל הוקדש, הן בשיחות הסלון והן על מסכי הטלוויזיה, לדיון שליבּוּ בני משפחתו ובעיקר אחיו של דודו טופז. דיון עקר ותוקפני שבמרכזו עמדה השאלה "האם התקשורת הרגה את מלך הרייטינג?"
ובכן, כפי שכבר נאמר מעל במה זו, התקשורת לא הביאה את טופז לשים קץ לחייו.
עם זאת, בתזמון מדהים, התקבלה בתחילת השבוע האלים הזה הוכחה, שבכל זאת, משגשגת בתקשורת הישראלית נישה מאוד מצליחה, שהיא אכן תוקפנית ואלימה. התזכורת הובאה אליכם בחסות רון קופמן.
הכוונה היא, כמובן, לרדיו הישראלי בכלל, ולזה האזורי בפרט ולרשימה לא קצרה של תוכניות ברברת, "טוֹק רדיו", שעוסקות בסנסציה הצהבהבה, התבטאויות חריפות, וכן - גם קללות. ואם לשפוט על פי סקרי הפופולריות - חברים, יש פה בעיה.
קופמן עצבני
דוגמאות? לא חסר. הטבעית והמוכרת היא כמובן תוכניתו של נתן זהבי, עיתונאי חוקר ותיק שעשה דבר או שניים בעברו, אך מרגע שהתיישב על כס המגיש ב-103FM, לא הפסיק לקלל. רבים מנוסעי המוניות נחשפו לרגע שבו הנהג נהנה ומחכה בסיומו של כל "פאנץ'" לקללה שיטיח זהבי במרואיין - אם יש כזה על הקו - או בנבחרי ציבור כלשהם.זהבי. גידופים וסנסציות כמהות השידור (צילום: חיים צח)
קופמן, שדר ספורט הידוע גם כן בלשונו המלוכלכת, החל לאחרונה להגיש תוכנית צהריים ברדיו תל-אביב 102FM. שם, לראשונה, ניתנה לו הבמה לפתוח את הדיון מעבר למגרשי הכדורגל. לצדן של מנחות מוצנעות, ונבוכות לפרקים, פותח הקוף את הג'ורה על כל מה שזז, בדרכו המעודנת.
ויש גם את שני הצעירים המבולבלים והעלומים מרדיו קול רג"ע, שעובדים על סלבריטאים בטלפון באמצע הלילה, מחכים לשמוע אותם מקללים בשידור ואז רצים לספר לחבר'ה, כלומר לשאר הקולגות מהתקשורת, "וואי וואי, לא תאמינו מה קרה אצלנו בשידור".
הדוגמאות עוד ארוכות. פלאטו שרון הצווחני ברדיוס, ורדה רזיאל ז'קונט שהסעירה את המדינה בפרשת האבא לו המליצה לנשוך את בנו, ולכו תדעו מה יקרה כאשר אשת האשכולות עינב בובליל תפתח את הפה בתוכניתה החדשה ברדיו קול הים האדום.
למען ההשוואה, ברדיו הארצי הממוסד (גלי צה"ל או קול ישראל) תשמעו לעתים רחוקות על מקרים דומים. רק שם - באותם מוסדות רדיופוניים ארכאיים - נשמר אותו מושג חמקמק של "קדושת השידור". השדרנים שם לא ימהרו להשתלח במרואייניהם, או סתם במישהו שעיצבן אותם, ללא כל חשיבה לפני כן, וזה ממש לא רלוונטי אם הח"כים שלנו כן פרזיטים או לא פרזיטים.
ושוב חוזרים אל הרשות השנייה
אז מה יש לעשות? הרבה, אבל אל תצפו שזה יגיע ממנכ"לי או סמנכ"לי התחנות האזוריות. אלה, לרוב, חסרי הבנה רדיופונית, נהנים מהחשיפה הנאה לה זוכות התוכניות של השדרים בעלי הפה המלוכלך.
בימים בהם מתחדשים מכרזי הרדיו האזורי ברחבי הארץ, הגיע הזמן שמישהו ברשות השנייה, האחראית על 14 התחנות האזוריות, ייתן את הדעת על הליך קבלת ההחלטות בתחנות הרדיו, לפיו נקבע מי יקבל ומי לא יקבל את המיקרופון לידיו. כן, נראה שהאחריות נופלת על הרשות השניה, אותה רשות שלא ממש מצליחה להסדיר את לוחות השידורים של ערוץ 2, או דוחה פעם אחר פעם את הדיונים בגורלו של ערוץ 10.
אבל דרך הפעולה היא לא בקנסות ועונשים שונים ומשונים לאחר מעשה. כי זה נחמד להכריח את כל התחנות להקליט את שידוריהן לאחר מעשה, אבל הגיע הזמן להקדים תרופה למכה, ולהקדים סתימת פיות למי שצריך, לפני שזה באמת ייגמר באלימות. נקווה רק שכבר לא מאוחר מדי.
![צילום: חנוך גריזיצקי צילום: חנוך גריזיצקי](https://images1.ynet.co.il/PicServer2/01082004/564562/ps765073_o&91;1&93;_a.jpg)